<!--t Целият свят ни гледа t-->
<!--d Множеството религиозни се бяха събрали около руините на църквата, която беше в d-->
<!--tag църква,лицемерие,гей,геноцид tag-->

Множеството религиозни се бяха събрали около руините на църквата, която беше в процес на възстановяване. Първо беше възстановен външният амвон веднага след края на Третата световна война, за да могат религиозните лидери да се обръщат към стадото си. Отвътре излезе един свещеник, изчака множеството да утихне и обяви по микрофона:
- Патриархът е мъртъв!
Религиозните започнаха да хлипат, а свещеникът продължи:
- Сега ще изпълним последната му воля. Приживе той бе написал обръщение към всички нас - не само жителите на нашата страна, но и всички по света и затова сме поканили представители на всички световни медии, които да предават на живо по цял свят. Поне тези, които са оцелели от войната. Волята му беше това обръщение да бъде отворено и прочетено, след като умре.
При тези думи свещеникът отвори една черна папка, стадото стана толкова тихо, че човек можеше да чуе как комар пърди и той започна да чете:
"Бях на 18 години, когато влязох в Семинарията да уча за свещеник. Две години преди това Третата световна война беше свършила и в страните, където нямаше правителство или то беше избягало, изоставяйки народа си, Църквата беше поела управлението на тези страни.
Докато учех, всяка нощ ходех в църковната гробница и копаех. Копаех заедно с други учащи по заповед на висшестоящи свещеници от Православната Църква. Едва по-късно разбрахме каква била целта на това упражнение - когато завършихме подземните ями, някои от които достигаха дълбочина от 500 метра, Църквата издаде закон, съобразен с нейните канони - всички, които лягат с индивиди от техния пол да бъдат изтребени. Така започна един нов геноцид - подобен, но много по-мащабен от нацитския срещу евреите. Не след дълго започнаха да пристигат камиони, претъпкани с мъже и жени, някои от които изглеждаха сякаш са изгубили 12 рунда срещу камион, но някак все още се държаха на краката си.
Когато и последният камион паркира в двора на църквата, един от висшите свещеници дойде при мен и ми каза:
- Всички в Семинарията се изказват много ласкаво за теб и затова искам ти да ръководиш умъртвяването на тези грешници.
Аз го погледнах и коленичих, за да му благодаря така, както той изискваше от всички, като посегнах към колана на панталоните под расото му, но се сетих:
- Но аз още не съм завършил! Нямам право на такава чест.
Той сложи ръка на главата ми и каза:
- Не се притеснявай! Семинарията я завършва, който и когато аз кажа!
След това си разкопча панталона и ми подаде пениса си, а аз го поех.
Когато половин час по-късно се изпразни в устата ми, каза с усмивка:
- Честито! Вече завърши Семинарията и сега можеш да започнеш да ръководиш умъртвяванията.

![enter image description here][1]
[1]: https://i.ibb.co/TWFfLrq/Picture-created-20-01-2021-14-44-59.png

След края на ТСВ дървета бяха останали малко в страната и по света и бях заповядал на подчинените ми да не чупят ковчезите, за да можем да ги използваме повторно. Накарах ги да монтират един миникран, с който да спускаме ковчезите под земята - там, където бяхме копали преди няколко години. Идеята беше да вадим труповете от ковчезите и да ги хвърляме в големите ями, които бяхме изкопали.
По онова време баща ми беше тираджия и отпреди войната имаше останали 2 влекача с по 2 полуотворени ремаркета, които общо събираха над 90 тона. Местни вярващи ги постегнаха, заредиха ги и започнахме да ползваме и тях за превозване на бъдещите мъртъвци. По-късно, когато видяхме ефективността на тези камиони, полапах на другия висш свещеник, за да го убедя да купи още 20 такива камиони.
- Чадо, Църквата не купува и не плаща за нищо! Църквата просто си взема.
Няколко дни по-късно почти 20 подобни камиона стояха паркирани в двора на църквата. Назначих ги по кои селища да събират гейове и ги отпратих.
По-късно наредих вместо да ги тъпчат като сардини по камионите, да ги слагат в ковчези, но да им оставят отвор за дишане, за да не вземат да умрат преди ритуалното умъртвяване в името на Бога. Монтирахме повече миникранове и един камион гейове биваше спускан в подземията за има-няма 20 минути. Така многократно ускорихме прочистването на нацията, а и на съседите ни, защото и те ни пращаха "кандидати". Някой от висшестоящите се похвалил, че ние имаме най-големите и най-дълбоките ями на Балканския полуостров и те започнаха да ни пращат "трупове" и на нас. Разбира се, бяха инструктирани също като нашите, да са в ковчези и да им оставят отвор за дишане.
Не след дълго ямите започнаха да се запълват и след поредното лапане, висшият реши, че не му се занимава повече и ми отстъпи поста си, а той самият отиде да лапа в Рим. Което беше добре дошло за мен, защото така можех да ускоря работата и да умножа броя на убиваните.
Тази ни дейност обаче не минаваше мирно и тихо, както се надявахме. Оцелелите от войната атеисти, които за наше съжаление бяха по-многобройни от нас, всеки ден ни вгорчаваха живота с постоянни атаки с помощта на експлозиви и оръжия. Правеха засади по пътя на камионите и освобождаваха пленниците. Понякога успяваха да ги освободят, друг път ние успявахме да ги върнем обратно по камионите и на път за моята църква.
Веднъж чух, че висшият, който ми отстъпи поста си, на път за Рим станал жертва на атеистката съпротива. Заложили взрив и когато църковната кола минавала оттам, го активирали. Експлозията била толкова мощна, че главата на висшия отлетяла и се за набучила като на кол върху кръста на близкия параклис. По ирония върхът на кръста влизал през устата, все едно го е лапал.
Отделно от тези атаки, по света имаше много недоволство и осъждане на тази наша дейност, но как да обясниш на невежите, че се прави за тяхно добро? Бог многократно ни изпраща различни наказания заради гейовете и нямаше друг начин, освен да бъдат изтребени, както Неговата воля повелява.
Но въпреки атаките, ние продължавахме да вършим работата в името на Бог. И продължавахме да ги вършим още 58 години, когато един ден римският папа заяви в обръщение по телевизията, че в Европа вече нямало останали живи гейове и похвали българската църква за оказаната помощ. Водели даже и статистика. Умъртвили сме 465 милиона гейове за тези 58 години.
Накрая искам да кажа нещо и на миряните, и на свещениците, и на целия свят.
Аз, патриарх Иногейтий, в продължение на 58 години правих секс с други свещеници и монахини в ръководената от мен църква, същата от която в момента четат моето обръщение. Ползвахме разпятията за допълнителна стимулация и се празнехме върху иконите, които само час по-късно вие целувахте, а някои по-отдадени на религията самоотвержено облизваха.
Това, което никой не знаеше и никога не откри е, че отделно от заповедите за копаене, аз също бях копал малко и тайно всяка нощ. По-късно, когато се наложи да увеличим броя на ямите, заповядах на багеристите да изкопаят още един тунел - уж за бягство, ако атаките на атеистите достигнат своя пик и се наложи да се спасяваме.
Истината обаче е, че този тунел беше използван от международна мрежа, ръководена от мен за спасяването на тези 465 милиона гейове. Нека целият свят да знае - нито един от тези 465 милиона души не беше убит, а чрез сложна схема за заблуда хората бяха преместени в толерантна държава. По същата схема премествахме и роднини на тези хора, като шофьорите на камионите бяха мои хора и поддръжници на каузата.
Всички световни медии са получили по няколко копия от различни тайни записи с камера, вкл. и най-голямото събиране на римската и българската църква, което се държи в тайна от обществото и с добра причина. Това е най-голямата църковна гей оргия в света, а в римската католическа църква е най-голямата педофилска такава.
Нека обществото и светът да решат какво да правят с тези хора."

Тук свещеникът пое дъх и каза:
- Аз, патриарх Иногейтий, извърших и се гордея с това. Влязох в Семинарията под прикритие с намерението един ден да разоблича ставащото зад стените не само на Семинарията, но и на Църквата като цяло. Аз, патриарх Иногейтий, съм гей и повече от 60 години извършвам подривна дейност в българската православна църква. А на тези, облизвали иконите - честито! Вие също сте грешници, защото без да знаете сте гълтали мъжка сперма и тук-таме по малко мъзга от някоя монахиня.
Множеството започна да ридае и да се тръшка, а по мониторите около амвона вървяха записите от тайните сбирки на свещениците, някои от които можеха да предизвикат повръщане и у най-здравия стомах.
Иногейтий се обърна с широка усмивка към свещеника до него, който стоеше с полуотворена уста, очевидно останал без думи.
- Отче, като гледам накъде отиват нещата, това май е краят на Църквата, да се надяваме и на религията.
Отчето се поосвѐсти. Погледна екраните, погледна множеството и сви рамене. Направи знак на една от близките камери на чуждестранна телевизия да се фокусира върху него, а Иногейтий му свали панталона, пое пениса му в устата си и каза:
- Усмихни се, целият свят ни гледа на живо!  